КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ ГРУПОВИХ ПРАВИЛ ЗВІЛЬНЕННЯ ВІД ПОКАРАННЯ У ЗВ’ЯЗКУ З НЕДОЦІЛЬНІСТЮ ЗАСТОСУВАННЯ ЩОДО ЗАСУДЖЕНОЇ ОСОБИ ПОКАРАННЯ - Коломієць, С. С. (Правова держава, 2025)
У статті з використанням діалектичного, системного, формально-логічного (догматичного), соціологічного методів, на підставі встановлених спільних рис у передумовах і підставах для застосування звільнення від призначення покарання (ч. 4 ст. 74 КК) та звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) визначено групові правила звільнення від покарання у зв’язку з недоцільністю застосування щодо засудженої особи покарання. Встановлено, що законодавчі критерії для ухвалення судом рішень про застосування ч. 4 ст. 74 та ч. 1 ст. 75 КК є майже однаковими, хоча дещо відрізняються в аспекті зовнішнього законодавчого оформлення (що потребує законодавчого корегування). Першим таким груповим правилом запропоновано вважати правило про врахування ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Акцентовано увагу на тому, що законодавець має доповнити положення ч. 4 ст. 74 КК вимогою про врахування не лише типового, а й індивідуального ступеня тяжкості посягання. Визначено обставини, за наявності яких суду доцільно застосовувати звільнення від призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК. Другим груповим правилом звільнення від покарання у зв’язку з недоцільністю застосування щодо засудженої особи покарання (ч. 4 ст. 74, ч. 1 ст. 75 КК) має стати правило про врахування особи засудженого. Обґрунтовано, що на відміну від засудженої особи, про яку йдеться в ч. 1 ст. 75 КК, характеристики засудженої особи, про яку йдеться в ч. 4 ст. 74 КК, є якісно іншими. Третім груповим правилом звільнення від покарання у зв’язку з недоцільністю застосування щодо засудженої особи покарання має стати врахування судом ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення (особа має визнавати свою вину). Важливим груповим правилом звільнення від покарання у зв’язку з недоцільністю застосування щодо засудженої особи покарання має стати врахування судом досудової доповіді служби пробації про можливість виправлення засудженого без призначення покарання або без відбування покарання реально. Аргументовано, що рішення про застосування до особи ч. 4 ст. 74 КК суду належить ухвалювати, коли встановлений ризик вчинення особою повторного кримінального правопорушення є «низьким», а про застосування до особи ч. 1 ст. 75 КК – «низьким» або «середнім». Сформульовано концептуальну модель групових правил звільнення від покарання у зв’язку з недоцільністю застосування щодо засудженої особи покарання.